Page 5 - Flytende ord

Basic HTML Version

|  | Table of Contents |  | View Full Version

Page 5 - Flytende ord
P. 5

    Vi hadde alt I Vågedalen, fra mekanikere på BMV, industriarbeidere på Bøtten, ingeniører,
                   bussjåfører, forretningsfolk og sypiker på Schøtten. Vi hadde postmann og sykepleier og siste men
                   ikke minst, Ordføreren i Laksevåg. Si noe, og vi hadde det, og det lærte vi av. Ingen var for stor og
                   ingen for liten, vi var Vågedalsfolk. Før hver 17. mai pyntet vi husene med bjørk og flagg, og i
                   fellesskap bygget vi bjørkeportalen fra lekeplassen, over veien og til broen over elven. Alle som
                   kunne, bidro med noe. Slik var det ikke i Holen eller Herman Gransvei, det var bare hos oss.

                   Hvilke andre gater kan stile med sirkus og flammende elver, kjeftekjerringer og filmskuespillere,
                   bunkers og bassenget, trompetspillere og duekleiver, hytter og kaninbur. Bare les historiene på
                   Vågedalssidene, og si meg om det finnes noen maken.

                   Vi husker alle Apollo 11, som var en amerikansk romekspedisjon som sendte de første menneskene
                   til månen. Oppskytingen fant sted ved Kennedy Space Center den 16. juli 1969, og landingsfartøyet
                   landet på månen den 20. juli 21:17:40, norsk tid. Seks og en halv time senere, 21. juli 03:56 norsk tid,
                   tok Neil Armstrong de første steg på månen. Vi var samlet rundt Tv-apparatene, de som hadde det,
                   og fikk se Lyn Gordons likemenn. Han var faktisk raskere ut av romskipet sitt, men det for vi ta en
                   annen gang.

                   Vi satt rundt sort/hvit tvene og så på de dårlige bildene, mens halve Vågedalen hang ut gjennom
                   stuevinduene for å justere antennene mot Ulriken. Alt var så mye mer på den tiden, og nå kunne vi
                   se bilder direkte fra Amerika og vi hadde Luxen på radio og Ti i skuddet. Og ikke å forglemme,
                   platespiller på Varden i helgene, med de små mappene med fargede singelplater.

                   Etter Apollo skjøt utviklingen fart, Vågedalsungene begynte å bli voksne, stiftet familie, flyttet og
                   startet på minnereisen. Selv dro jeg i Forsvaret og ble der. Tiden i Vågedalen var over og jeg hadde
                   bare lengselen til tryggheten i min gate og minnene tilbake. Nå setter utviklingen en stopper for de
                   gamle husene, fellesskapet og det sosiale nettverket vi hadde der, men heldigvis lever minnene
                   fortsatt. Eller kanskje vi kan omskrive det som jeg startet med fra norrøn mytologi, og si: «Vi går
                   fremdeles Arm i Arm.»

                   Jeg sitter i Thailand når jeg skriver dette, og når lengselen til Norge blir stor, da er det kort vei til
                   Vågedalssidene. Takker med dette til alle som bidrar og gir oss minner og erindringer fra en svunnen
                   tid.

                   Takk
                   Lyckliga gatan - Anna-Lena Löfgren

                   Minnena kommer så ofta till mig,
                   Nu är alla borta, jag fattar det ej
                   Borta är huset där murgrönan klängde
                   Borta är grinden där vi stod och hänga
                   Lyckliga gatan du, som varje dag du hörde vårt glam
                   En gång fanns rosor här där nu en stad fort växer fram

                   Lyckliga gatan du finns inte mer,
                   Du har försvunnit med hela kvarter
                   Tystnat har leken, tystnat har sången
                   Högt över marken svävar betongen
                   När jag kom åter var allt så förändrat
                   trampat och skövla, fördärvat och skändat

                   Skall mellan dessa höga hus en dag, stiga en sång

| 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 |